www.HoundDawgs.org
- En gang til, min venn. - En gang til.
La ham gå.
- Jeg må føre deg hjem. - La meg gå.
Jeg vil ikke tilbake.
Du kan hvile i fred der, med din far og hans far.
- Se på ham. Han er langt borte nå. - Jeg vil gå hjem.
Jeg vet det.
Nå er han fri.
- Hvorfor smiler du? - Han har fått fred nå.
La ham gå.
Jeg forlater deg ikke alene. Jeg ga deg mitt løfte. Jeg skal holde løftet.
Du skal tilbake til moren din og søstrene dine.
Jeg er ikke alene.
Nei.
- Vend tilbake til din vei, fremmede. - Hvorfor gjør du dette?
- Han må betale for det han har gjort. - Hva er hans forbrytelse?
- Han er en tyv. - Det er løgn, herre.
- Hjelp meg. Jeg ber! - Stille!
- Hva ble stjålet? - Kaninene våre.
Løgner! Bare løgner!
- Du dreper ham for kanintyveri? - Det angår ikke deg, fremmede.
Dette er min vei. Våre liv er nå ett.
Du er modig, soldat. Modig, men dum.
Du kan knapt stå oppreist. Men tror likevel at du kan gi meg ordrer?
Gå.
Jeg sier det ikke igjen.
Drep ham.
- Nei, vær så snill. - Jeg skal ikke skade deg.
Hvem er du? Jeg har ikke sett deg her omkring før.
Jeg har ikke vært her før.
Da var det skjebnen som førte deg hit. De ville ha drept meg.
Jeg takker deg for at du reddet livet mitt.
- Ved å ta flere liv. - De ga deg ikke noe valg.
Kanskje ikke, men jeg har ikke alltid gjort rett valg.
Det har ikke jeg heller. Men nå er jeg bare en gammel mann.
- Og det er livet som velger. - Du tar feil.
Er du sikker, fremmede?
Hvem er han?
- En gammel venn. - Hva skjedde med ham?
Vi er soldater.
- Jeg forstår. Er du sulten? - Ja.
Jeg har ingenting.
Det er det du tror.
- Hvor kommer du fra? - Slagmarkene i sør.
"Slagmarkene"?
Og hvem vant, om jeg får spørre?
- Ingen, tror jeg. - "Ingen"?
Hva mener du, "ingen"? Noen må ha vunnet.
- Noen vinner alltid. - Ikke denne gangen.
Jeg forstår. Krig er underlig.
Jeg kjempet en gang. For mange år siden.
Men på den tiden var det alltid noen som vant.
- Tidene har forandret seg. - Tidene har forandret seg.
- Jeg liker den ikke. - Hva?
- Krigen. - Hvorfor ikke?
Fordi man dør i krig. Spør din venn her.
Krig... betyr død.
Så... Du har fortalt hvor du kommer fra.
- Men ikke hvor du skal. - Du har mange spørsmål, gamle mann.
Vel, hvor skal du?
- Mot øst. - "Mot øst".
Er det noen som venter på deg?
- Nei. - Ikke det?
- Hvorfor reiser du? - For hans skyld.
"For hans skyld"?
- Ikke si at noen venter på ham. - Vokt dine ord, gamle mann.
Unnskyld min tunge, soldat. Iblant kan jeg ikke kontrollere den.
Blodet hans flekker fremdeles mine hender.
Jeg skal begrave ham...
...i våre fedres land.
Han må få sove...
...i fred.
Sov godt, soldat.
Sov godt.
Stopp!
Stopp, sier jeg.
Av hvilken grunn, fremmede?
- Liket du bærer med deg er ikke ditt. - Jeg forstår ikke hva du mener.
- Liket, den er mitt. - Ditt?
Det tror jeg ikke, fremmede. Det er mitt, har alltid vært det.
- Du tar feil, gamle kvinne. - Feil?
Sier du at jeg ikke ville kjenne igjen min egen sønns lik?
Han er ikke din sønn. Tenk på hva du sier.
Jeg vet hva jeg sier.
Og det er du som skal passe deg.
Jeg kjenner moren hans. Du har ikke noe å gjøre med ham.
Jeg kjenner ham.
Og jeg kjenner deg.
- Hva? - Jeg kjenner deg, soldat.
Jeg har kjent deg veldig lenge. Din stjerne kommer ikke til å lyse evig.
- Og din vei er lang. - Du er en heks.
- Anklager du meg? - Jeg anklager deg, heks.
Lever tilbake det du har stjålet, så skåner jeg deg.
Du vil berøve en mor hennes eneste sønn?
- Du er sint, soldat. - Jeg er trøtt.
Da burde du hvile.
- Jeg hviler når jeg har ført ham hjem. - Sta.
Du aner ikke.
Så det var du. I skogen. Du fulgte etter meg.
Ja.
Nok! Gå tilbake til din vei om du vil leve.
- Og om våre veier er de samme? - Du har ingen plass på min vei.
- Ingen plass for noen. - Du vinner, soldat.
Min sønn går med deg.
Men pass deg. Det fins intet verre enn en mors vrede.
- Du er ikke hans mor! - Jo, det er jeg!
Jo, jeg er mor til alle som du.
Dere er alle mine.
Jeg skal ikke glemme deg.
Jeg skal ikke glemme.
Ikke jeg heller.
I dager har jeg villet spørre deg, hvor skal vi?
Du spør alltid så dumme spørsmål.
Jeg er trøtt.
Og for en vits i dag.
Denne gangen tar du feil, min venn. Jeg spurte ikke et dumt spørsmål.
Hvorfor husker du ikke hvorfor vi egentlig dro?
Jeg er så sulten.
Jeg skal jakte i morgen.
Husker du?
Da vi var unge?
- Du fikk alltid den største hjorten. - Ja. Dette husker jeg.
Lang tid har gått.
To kriger...
- Det der siste slaget var en massakre. - Massakre, sier du?
Vel, vi kjemper til vi dør.
Det er alt vi vet.
Nå tror jeg at seieren hadde vært å vende hjem.
Å bli gammel i fred.
Fred?
Jeg tror ikke menn som vi noensinne vil forstå betydningen av fred.
Det jeg husker var...
...lukten, blodet...
...leire... møkk.
Du skal snart få fred.
Morgenstjernen vil veilede oss.
Vi går mot øst.
Se på meg.
Ta av hetten. Vi må sørge for at hun lever til rettssaken.
Vel? Hva venter du på? Jeg gjør det ikke.
Bare pass på å ikke se henne i øynene.
Sikre området.
Slipp kvinnen så spilles ikke mer blod.
Skapningen du kaller kvinne er alt død.
Du kaster bort din tid, og mister verdigheten din.
Og nå mister du noe som er deg mer dyrebart: Livet ditt.
En soldat som dreper for å forsvare en heks, fortjener intet mindre.
Med mindre du ikke har noe menneskelig igjen i deg.
Jeg utøver ikke heksekunst. Om hun gjør det, vet jeg hva jeg skal gjøre.
Den kvinnen reddet mitt liv. Og jeg vil snakke med henne.
Krigere som du burde forstå.
Du har drept en av mine beste menn.
Og du vil få meg til å slippe fri en demondyrker?
Hva slags menneske er du? Du snakker som en leder.
Men du er bare en verdiløs marionett i hendene på en heks.
Din mann angrep meg.
Vi kjempet ærlig og han døde en soldats død.
Du burde hedre hans nederlag, og ikke breke som en fortapt sau.
Slipp henne fri nå, så trenger ikke flere dø.
Jeg har møtt menn som du. Veteraner fra dueller utkjempet uten ære.
Menn som dømmer uten å ville dømmes selv.
Beflekket av de mest avskyelige forbrytelser.
Men som på slagmarken gjemmer seg i leira for å redde sine egne liv.
Jeg har drept mange marker som du, i dag skal jeg drepe en til.
Svar på dette: Hvor traff du denne... kvinnen?
På slagmarken?
Jeg ser at jeg har rett. Din idiot.
Har du aldri sett sånne kvinner, rotende blant likene -
- som ulver tiltrukket til kadaveret?
Du forsvarer en heks fordi sinnet ditt alt tilhører henne.
Men jeg syns synd på deg.
Legg ned sverdet ditt, så redder jeg livet ditt.
Det fins prester dit jeg skal. Som kan vurdere situasjonen din bedre enn jeg.
Jeg tilbyr deg ikke våpenhvile, men en sjanse til å redde sjelen din.
Du blir der.
Du risikerer livet for å redde meg og nå vil du drepe meg.
Jeg vil ikke drepe deg. Jeg vil vite hvem du er.
Hva du er.
Første gangen vi møttes, var du døende.
Jeg reddet livet ditt, som du reddet mitt.
Det er best at vi stoler på hverandre.
Jeg senker sverdet mitt når du svarer meg.
Da vi møttes viste du meg ett lik blant mange menn.
Hvordan visste du at jeg lette etter ham?
- Du tror også at jeg er en heks. - Jeg tror...
Jeg tror at jeg har hatt bry for din skyld.
Og du har et sverd mot halsen, så jeg ville svart.
Du skal få alle svar du vil ha. Men akkurat nå skal du høre på meg.
Nei.
Det leges snart. Såret er ikke dypt.
Du var heldig, soldat.
Hvor er vi?
På et trygt sted.
Ingen kan finne deg her.
Hvordan kom jeg hit?
Jeg så en mann med deg.
Du er her og i sikkerhet.
Det er alt som betyr noe nå.
Jeg har et lik med meg. Jeg må hente det. Og føre ham hjem.
Du må legge deg.
Jeg er ikke ferdig ennå.
Det tar ikke lang tid.
Hva gjør du med meg?
Dere stridsmenn stoler ikke på noen.
Det gjør deg blind.
Du kan ikke skille på hvem som vil hjelpe deg eller skade deg.
Kanskje.
Men jeg forstår nok til å vite at en kvinne som bor i skogen -
- ikke kan ha studert healing.
Du har rett.
Men kunnskap har mange kilder.
Å bo i skogen lærer deg mange ting.
Det fins ingen bedre skole enn den som fødes av rent overlevelsesinstinkt.
Bor du alene her?
Jeg flyktet fra landet mitt da heksejaktene begynte.
Jeg vendte aldri tilbake.
Hvorfor ikke?
Jeg var redd.
Jeg så søstrene mine bli brent foran meg.
De torturerte moren min og lot henne drukne.
Det var ikke noe annet valg. Hvis jeg hadde blitt...
...hadde jeg lidd samme skjebne.
De har aldri sluttet å lete etter meg.
Jeg tok en risiko som gikk ut på den slagmarken og de fant meg.
Men jeg fant deg.
Hvordan visste du at den mannen var viktig for meg?
Mor lærte oss mange ting.
Vi satt i dagevis ved bålet i skogen.
Søstrene mine og jeg måtte lære å sitte og lytte.
Mor kalte det Nattens stemme.
Når du har lært å høre dens nærvær, forlot den deg aldri.
Hvorfor svarer du meg fremdeles ikke?
Du tar feil. Jeg har alt gitt deg alle de svar du søker.
Fortell om deg selv nå. Det skylder du meg iallfall.
Dette er alt den andre tjenesten jeg har gjort deg, soldat.
Jeg forlot også mitt hjem.
For mange år siden.
De siste ti årene av livet mitt...
...har jeg utkjempet andre menns kriger.
Jeg har ikke mange glade historier å fortelle.
Ser du?
Vi har noe til felles.
Vi vet begge hvordan det er å forlate hjemmene våre.
Jeg har aldri hatt hjemlengsel.
Jeg mistet foreldrene mine da jeg var barn.
Slagmarken ble mitt hjem.
Hvorfor lider du så mye? Øynene dine lyver ikke.
Selv en kriger må ha noen som venter på ham. Venner...
En kvinne.
Liket jeg bærer med meg.
Han var den beste venn jeg noensinne har hatt.
Jeg vet det.
Og hvem er hun?
Han tok henne fra meg.
Ser du? Jeg sa at det ville lege snart.
Umulig!
Hva har du gjort med meg?
- Den soldaten hadde rett! - Du må hvile.
Du er vel ikke redd for meg, soldat?
Jeg må gå.
Nei! Vent! Vent!
Du har ingen respekt, fremmede. Går inn i mitt hjem med våpenet klart.
Tilgi meg, min herre.
Noen bevoktet meg. Jeg gikk inn i din borg.
Noen?
Det fins ingen "noen" her.
Bare du og jeg.
Og vaktene mine.
Du har kanskje... gått deg vill.
- Jeg har en lang vei å reise. - Hvil her da.
Vi har ikke hatt besøkere på mange år.
De pleide å reise langveis fra...
...for å nyte min gjestfrihet.
Tidene, min venn... har forandret seg.
- Hvem ville våge å bo her? - Vær forsiktig med hva du sier.
Du ser det kanskje ikke, men dette virker som djevelens sted.
La djevelen være i fred.
Han har ingen del i denne historien.
Mennesket velger sin egen skjebne.
Hans valg skaper framtiden hans.
Herren, eller djevelen...
...har ikke makt til å endre menneskets vilje.
- Det er blasfemi! - Nei.
Det er fri vilje.
Gjem deg ikke bak Herren for de valg du gjør.
Ikke misbruk Herrens navn.
Jeg har aldri bedt om tilgivelse for de valg jeg har gjort.
Herren... eller djevelen...
...skal ikke bekymre seg over den vei jeg har valgt.
Jeg... er en konge.
Og om jeg husker rett, burde det bety noe.
Har dine veier ført deg hit skal du nok be om tilgivelse før det er for sent.
For sent for hva, fremmede?
Jeg har hatt hele livet på meg til å be om tilgivelse.
Og det gjorde jeg ikke.
- Jeg valgte alt dette. - Hvorfor?
Hvorfor?
Hvorfor jeg foretrekker makt framfor slaveri?
Hvorfor jeg foretrekker rikdom framfor fattigdom?
Disse er en tåpes spørsmål.
Jeg har hørt nok. Det er på tide at jeg går.
Du kommer aldri herfra!
Du blir, ellers dør du.
Valget er ditt.
- Jeg går. - Nåvel...
Da må du velge.
Kast terningene.
Ser du hvor lett det er å velge?
Vi har stoppet igjen.
Jeg var nødt til å hvile.
Jeg vet det. Unnskyld.
- Det er min feil. - Nei.
Det er mine bein.
De kjenner vintrene mer nå til dags.
Vi har fremdeles langt igjen å gå.
Vi har gått oss vill. Stemmer ikke det?
Jeg gikk feil vei.
Si meg, hva gjør vi nå?
Slapp av, min venn. Det er ikke første gangen vi er på villspor.
- Jeg håper fremdeles. - Underlig.
Håpet er det siste jeg husker.
Det var øyeblikket på slagmarken da jeg trodde jeg skulle klare meg.
Jeg håpte at sverdet som traff meg ikke hadde trengt inn så dypt.
Jeg håpte på å reise meg og slåss ved din side igjen.
Jeg håpte at jeg ikke skulle dø.
Så så jeg blodet og innså at jeg aldri skal krige igjen.
Men jeg hadde fremdeles håp, håp om at du levde.
Jeg håpte å få se deg en siste gang. Vår siste reise sammen.
Nå håper jeg nesten at vi aldri når målet vårt.
Beviset er ubestridelig, min sønn.
De har sett henne flere ganger i skogen.
Vi kan ikke lenger skjule sannheten. Det er for mange vitner.
Og veldig snart får inkvisisjonen vite dette.
Jeg gjør det ikke.
Du forlanger for mye av meg, pater.
Jeg drar bort med henne.
- Et sted der de ikke finner oss. - En tåpes ord.
Skal du risikere livet ditt for en heks?
Ikke kall henne det!
Jeg er sikker på at hun er uskyldig.
Nåvel...
Hvis du tror hun er så uskyldig, så la kirken gjennomføre sin undersøkelse.
Jeg kjenner til tribunalets metoder.
Jeg kunne ikke levd med meg selv.
Min sønn, jeg har kjent deg siden du var barn. Hør på meg.
Tenk på konsekvensene om du forsvinner med denne kvinnen.
Tidene har forandret seg. Om du ikke frykter for ditt eget liv, -
- tenk på den sorg som ville ramme familien din.
Hjelp meg, pater.
Vær klok, min sønn.
Det er veldig enkelt.
La inkvisisjonen utføre forhøret.
I mens burde du dra tilbake til fronten.
Og du skal få se at alt har ordnet seg når du kommer tilbake.
Merk deg mine ord.
Og må Gud gå med deg.
Du har reist langt.
Jeg er fortapt.
Dette er riktig retning.
Hvorfor er jeg her?
- Dette er ikke veien hjem. - Hvor er ditt hjem?
Mot øst.
- Hva slags sted er dette? - Noen andres hjem, tror jeg.
Jeg forstår ikke.
Det er vanskelig å forstå tiden mens den går.
Du har reist langt.
Mer enn du kan forestille deg.
Jeg har ikke sett Morgenstjernen på flere dager.
Nettene er mørkere.
Hvorfor er du her?
Jeg kjenner deg.
Er du sikker?
Nei.
Et annet sted... en annen tid.
Jeg vil dra hjem.
- Jeg vil bare ha fred. - Fred?
Fortjener du fred?
Jeg har ikke gjort noe!
Hvorfor gjør du dette mot meg?
Jeg gjorde bare det som måtte gjøres.
Hvorfor?
- Husker du fremdeles ikke? - Husker hva?
Meg...
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Tekst: Per Olav Wiborg -Maurstad www.ordiovision.com